Сід Вішез | |
---|---|
фр. John Ritchie | |
![]() | |
Основна інформація | |
Повне ім'я | Джон Саймон Рітчі |
Дата народження | 10 травня 1957 |
Місце народження | Лондон, Велика Британія |
Дата смерті | 2 лютого 1979 (21 рік) |
Місце смерті | Нью-Йорк, США |
Причина смерті | передозування героїномd |
Роки активності | 1976—1979 |
Громадянство | ![]() ![]() |
Професія | гітарист |
Освіта | Hackney Colleged і Westminster Kingsway Colleged |
Інструменти | вокал, бас-гітара |
Жанр | панк-рок |
Псевдоніми | Sid Vicious[1] |
Членство | Siouxsie and the Banshees, Sex Pistols і Vicious White Kidsd |
Лейбл | Virgin |
![]() |
Сід Ві́шез (англ. Sid Vicious; справжнє ім'я — Джон Саймон Рітчі (John Simon Ritchie), 10 травня 1957, Лондон — 2 лютого 1979, Нью-Йорк) — англійський рок-музикант, бас-гітарист панк-гурту Sex Pistols, один із провідників анархістського руху в 1975—1979 рр, культова постать панк-культури. Помер від передозування наркотиками у віці 21 року.
Життєпис
Сід Вішез народився в Лондоні в родині Джона Річі (охоронця, свого часу працював у Букінгемському палаці) і Енн, жінки хіпіозних нахилів, яка багато років вживала наркотики. Джа Уоббл (друг дитинства Сіда та згодом учасник Public Image Limited) згадував, в який жах він прийшов, коли побачив, що Енн видає синові дозу героїну: «Мені було 16 років, а в такому віці мама — це людина, яка залишає тобі вечерю в духовці, а не шприц, яким сама користувалася…»
Незабаром після народження сина Джон Річі пішов із сім'ї, а Сід з матір'ю вирушили на острів Ібіца, де Енн вийшла за Крістофера Беверлі в 1965 році. Сім'я провела тут чотири роки, в 1971 році повернулася до Лондона і якийсь час жила в графстві Кент. Після смерті вітчима мати і син знімали кімнату в Танбрідж Уеллс, потім жили в Сомерсеті. До навчання Сід інтересу не виявляв і в 15 років кинув школу, але незабаром (під ім'ям Саймон Джон Беверлі) вступив в художній коледж Хекні (англ. Hackney College), де почав вивчати фотографію. Тут він познайомився з Джоном Лайдоном, який і дав йому прізвисько, яке стало згодом знаменитим. Згідно з однією з версій хом'ячок Лайдон на прізвисько Сід укусив Річі за руку, і той вигукнув: «Sid is really vicious!» (Пізніше з'явилися версії, згідно з якими прізвисько було дано на честь Сіда Баррета та пісні Лу Ріда «Vicious»). Разом з Джоном Уордлом (пізніше узяв собі псевдонім Jah Wobble) і Джоном Греєм вони утворили команду The 4 Johns. Як згадує Енн, на відміну від Лайдона, який був надзвичайно замкнутим і сором'язливим хлопцем, Сід фарбував волосся і поводився в манері свого тодішнього кумира, Девіда Боуї. Лайдон розповідав, що вони дуетом часто заробляли гроші вуличними концертами, виконуючи пісні Еліса Купера: Джон співав, а Сід акомпанував йому на тамбурині.
Довгий час Сід жив поперемінно — то зі сквотерами, то в будинку матері, але в 17 років, посварившись з нею, став дійсно бездомним, завдяки чому вперше і увійшов до панк культури (більшість лондонських сквоттерів в ті дні становили панки). Приблизно в цей час Сід вперше потрапив в магазин на Кінгс Роуд під назвою «Too Fast to Live, Too Young to Die» (незабаром перейменовану в «SEX») і познайомився — спочатку з Гленом Метлоком (який працював тут, а вечорами грав на бас-гітарі), потім через нього з Стівом Джонсом і Полом Куком. Двоє останніх тільки що утворили групу Swankers і намагалися умовити власника магазину Малкольма Макларена (який незадовго до цього повернувся з Америки, де деякий час керував справами New York Dolls) стати їх менеджером. Невдовзі склад групи перетворився на Sex Pistols і знайшов собі вокаліста в особі іншого завсідника, Джона Лайдона, — хоча спочатку дружина Макларена, Вів'єн Вествуд зупинила свій вибір саме на Сіді.
Деякий час Сід розглядався і як можливий вокаліст другої нової групи, The Damned, але був виключений зі списків після того, як не з'явився на прослуховування. У ті ж дні він зібрав скандально знаменитий сквотери-бенд The Flowers of Romance; серед учасників були майбутні The Slits. Ще недавно страждаючи від самотності, Сід раптом опинився в самому центрі нового культурного руху і вирішив не упускати свого шансу: узявши (за прикладом свого нового кумира, Ді Ді Рамона) бас-гітару, він остаточно прийняв спосіб життя, який дуже скоро привів його до трагедії.
У вересні 1976 року Сід став учасником так званого Першого міжнародного панк-фестивалю, організований Роном Уоттс, менеджером 100 Club в співдружності з Малкольмом Маклареном. Хедлайнерами тут були The Sex Pistols, до того часу вже мали репутацію нової, надзвичайно перспективної групи з приголомшливим авторським дуетом. Коли стало відомо, що в програмі звільнилося час для ще одного учасника, двоє учасників Bromley Contingent — Сьюзі Сью і Стів Спанкер (Северин) — тут же запропонували свої послуги, як двох інших учасників «групи», що не існує, запросивши Сіда (ударні) і Біллі Айдола (гітара; місце останнього відразу зайняв Марко Пірроні, приятель Soo Catwoman, з якою також дружив Сід). Так у перший день Фестивалю Сід вперше вийшов на велику сцену. Втім, вже на другий день він з неї «зійшов», оскільки був заарештований (за те, що почав кидати на сцену пляшки) і поміщений у в'язницю для неповнолітніх Ashford Remand. Вийшовши з ув'язнення, він оселився у Catwoman і став для неї кимось на кшталт охоронця.
Sex Pistols
![]() | Цей розділ статті ще не написано. |
Гастролі в Америці
![]() | Цей розділ статті ще не написано. |
Смерть Ненсі
![]() | Цей розділ статті ще не написано. |
Смерть
![]() | Цей розділ статті ще не написано. |
Дискографія
Sid Vicious
- My Way/Something Else/C'mon Everybody (1979, 12", Barclay, Barclay 740 509)
- Sid Sings (1979, LP, Virgin, V2144)
- Live (1980, LP, Creative Industry Inc., JSR 21)
- Vicious Burger (1980, LP, UD-6535, VD 6336)
- Love Kills N.Y.C. (1985, LP, Konexion, KOMA 788020)
- The Sid Vicious Experience — Jack Boots and Dirty Looks (1986, LP, Antler 37)
- The Idols With Sid Vicious (1993, CD, Last Call Records, LC22289)
- Never Mind the Reunion Here's Sid Vicious (1997, CD)
- Sid Dead Live (1997, CD, Anagram, PUNK 86)
- Sid Vicious Sings (1997, CD)
- Vicious & Friends (1998, CD, Dressed To Kill Records, Dress 602)
- Better (to provoke a reaction than to react to a provocation) (1999, CD, Almafame, YEAAH6)
- Probably His Last Ever Interview (2000, CD, OZIT, OZITCD62)
- Better (2001, CD)
Графіті з Сідом в Мадриді - Vive Le Rock (2003, 2CD)
- Too Fast To Live… (2004, CD)
- Naked & Ashamed (7", Wonderful Records, WO-73)
- Sid Live At Max's Kansas City (LP, JSR 21)
- Sid Vicious (LP, Innocent Records, JSR 21)
- Sid Vicious McDonald Bros. Box (3CD, Sound Solutions, 003)
Sid and Nancy
- Love Kills (1986, LP, MCA, MCG 6011)
Sid Vicious & Friends
- (Don't You Gimme) No Lip/(I'm Not Your) Steppin’ Stone (1989, 7", SCRATCH 7)
- Sid Vicious & Friends (1998, CD, Cleopatra, #251, ASIN: B0000061AS)
Sid Vicious/Eddie Cochran
- Sid Vicious v's Eddie Cochran — The Battle Of The Rockers (LP, Jock, LP 6)
Sid Vicious/Елвіс Преслі
- Cult Heroes (1993, CD)
- The Vicious White Kids (1987, LP, Ritchie 1)
- Vicious White Kids (2001, CD, Sanctuary, CMRCD372)
Фільмографія
- Sex Pistols Number One (1976, dir. Derek Jarman)
- Will Your Son Turn into Sid Vicious? (1978)
- Mr. Mike's Mondo Video (1979, dir. Michael O'Donoghue)
- The Punk Rock Movie (1979, dir. Don Letts)
- The Great Rock'n'Roll Swindle (1980, dir. Julian Temple, VHS/DVD)
- DOA (1981, dir. Lech Kowalski)
- Buried Alive (1991, Sex Pistols)
- Decade (1991, Sex Pistols)
- Bollocks to Every (1995, Sex Pistols)
- Filth to Fury (1995, Sex Pistols)
- Classic Chaotic (1996, Sex Pistols)
- Kill the Hippies (1996, Sex Pistols, VHS)
- The Filth and The Fury (2000, dir. Julien Temple, VHS/NTSC/DVD)
- Live at the Longhorn (2001, Sex Pistols)
- Live at Winterland (2001, Sex Pistols, DVD)
- Never Mind the Bollocks Here's the Sex Pistols (2002, Sex Pistols, VHS/DVD)
- Punk Rockers (2003, Sex Pistols, DVD)
- Blood on the Turntable: The Sex Pistols (2004, dir. Steve Crabtree)
- Music Box Biographical Collection (2005, Sex Pistols, DVD)
- Punk Icons (2006, Sex Pistols, DVD)
- Chaos! Ex Pistols Secret History: The Dave Goodman Story (2007, Sex Pistols, DVD)
- Pirates of Destiny (2007, dir. Tõnu Trubetsky, DVD)
- Rock Case Studies (2007, Sex Pistols, DVD)
- In Search of Sid (2009, BBC Radio 4, Jah Wobble)[2]
Бібліографія
- Anne Beverley, The Sid Vicious Family album (1980, Virgin Books)
- Gerald Cole, Sid And Nancy (1986, Methuen)
- Alex Cox & Abbe Wool, Sid And Nancy (1986, Faber and Faber)
- Keith Bateson and Alan Parker, Sid's Way (1991, Omnibus Press)
- Tom Stockdale, Sid Vicious. They Died Too Young (1995, Parragon)
- Malcolm Butt, Sid Vicious. Rock‘n'Roll Star (1997, Plexus)
- David Dalton, El Sid (1998, St. Martin's Griffin)
- Sid Vicious, Too Fast To Live…Too Young to Die (1999, Retro Publishing)
- Alan Parker, Vicious. Too Fast To Live… (2004, Creation Books)
Вшанування пам'яті
- Сід і Ненсі — біографічний фільм 1986 року режисера Алекса Кокса;
- Сід і Ненсі — імена цуценят динго у фільмі Наполеон.
- В серії «Love, Springfieldian Style»(«Кохання у Спрингфілдському стилі») мультсеріалу Сімпсони є пародія на історію Сіда та Ненсі.
- Сід і Ненсі згадуються у фільмі «500 Days Of Summer».
Примітки
- ↑ https://www.britannica.com/topic/the-Sex-Pistols#ref912747
- ↑ Pingitore, Silvia (7 травня 2020). Interview with post-punk legend Jah Wobble about music, Sid Vicious, star signs, Brexit and everything else you can think of. the-shortlisted.co.uk (брит.). Процитовано 26 серпня 2022.
Посилання
- Сторінка Сіда Вішеза[недоступне посилання з травня 2019] на MySpace